9.1. Det er viktig for oss – vi retter ryggen
Vi har gjennomført åtte ulike casestudier i fire forskjellige land i Norden. Kulturmiljøene har til dels vært av svært ulik karakter, selv om enkelte har hatt noen likhetstrekk, som bergkunstfeltene og fiskerilandsbyene. Selv om informantene i prosjektet i stor grad har en profesjonell rolle i tilknytning til casene, er det en gjennomgående stolthet blant informantene knyttet til alle casene som går langt utover den profesjonelle tilknytningen deres til casene.
Dette understøttes av funnene i spørreundersøkelsen. Og jo eldre vi blir, jo viktigere blir kulturmiljøer for oss. Vi ser at i alle landene brukes kulturminner og kulturmiljøer aktivt i undervisningen. Men det er svært varierende i hvilken grad vi blir tatt med ut for å besøke dem, selv om de er i nærmiljøet vårt. Ofte trekkes ressursknapphet frem som begrunnelse. På Færøyene er dette løst gjennom læreverkene i fjerde og femte klasse, der det legges opp til oppgaver om historiske bygninger og gatenavn man vet finnes i alle bygder og byer (kirker, rådhus osv.), slik at barn får muligheten til å oppleve sin lokalhistorie. Det er med andre ord mulig å gjøre dette på en svært lite ressurskrevende måte.
De fleste av informantene har et stort behov for å fortelle om historien knyttet til casene som blir undersøkt. Det kommer uoppfordret uten at det er en del av intervjuguiden. De mener det er viktig at det foreligger en felles forståelse før intervjuene starter. Med utvalget og mangfoldet av informanter vi har basert oss på, viser det at kulturminner er viktig.
Spørreundersøkelsen viser at jo eldre vi blir, jo viktigere blir kulturminner og kulturmiljøer for oss. Det er vanskelig å si hvorfor det er slik, men det er verdt å undersøke videre. Det er imidlertid ikke overraskende når man for eksempel ser på alderssammensetningen i det frivillige kulturminnearbeidet i Norge. Andre prosjekter TØI har ledet, viser også at frivillige pensjonister er helt avgjørende for at barn får oppleve kulturminner i Den kulturelle skolesekken, som er et tilbud i den norske skolen. Uten disse hadde norske barn neppe fått oppleve dette. Eldre er dermed en stor ressurs dersom man greier å hente ut restarbeidsevnen på en god og hensynsfull måte som gir mening for den som deltar.
Videre reiser også denne kunnskapen andre spørsmål som man bør forske videre på. Er behovet for å høre til og sammenhengen med den økende alderen egentlig et uttrykk for ensomhet? Og kan vi bruke kulturminner og miljøer til eventuelt å forebygge denne ensomheten?
Når kulturminner og kulturmiljøer blir viktigere for oss jo eldre vi blir, bør vi tenke nytt om dette i eldreomsorgen? Kulturminner og kulturmiljøer finnes i alles nærmiljø og bør dermed være lett tilgjengelig for de fleste.
Som National Trust England (2017) fremhever: «Det å besøke meningsfulle steder gir en hel rekke fordeler. Disse kan i hovedsak deles inn i tre grupper: mental velferd, nostalgi og sikkerhet og overlevelse.» (s. 40). Det er også et stort behov for å videreutvikle forholdet til hvordan kulturminnene kan spille en rolle for den sosiale velferd, slik den svenske og norske kulturmiljøpolitikken i stor grad har lagt opp til de siste årene. Her har man skiftet fokus fra objekter og monumenter og ivaretakelsen av disse til et fokus på hvordan det å leve menneskers liv i og ved kulturmiljøer som en meningsfylt del av livene deres (Tacon and Baker 2019). Denne studien forsøker å ta for seg denne utfordringen, slik at koblingen mellom kulturmiljøer og sosial velferd både kan bli bedre forstått og kan gjøre et bærekraftig inngrep i politikk- og praksisområdet.
I kapittel sju introduserte vi figur 7.7. Denne er hentet fra Skudeneshavn, men kunne vært brukt på tvers av alle casene vi har analysert i denne studien. Den oppsummerer også noen av funnene i spørreundersøkelsen. I kapittel sju ble den tolket fra ytterste til innerste sirkel, men her tolker vi den fra innerste til ytterste. Ved å ta utgangspunkt i kulturminnene kan vi iverksette en rekke tiltak, som frivillige aktiviteter, formidling, tilrettelegging, vedlikehold, samarbeid og dialog på ulike nivåer. Dette gir ulike former for bruk av kulturminnene/-miljøene, som utflukter for skoler, arrangementer for lag og foreninger og guidede turer for turister, noe som igjen kan skape arbeidsplasser. Effektene av dette ser vi i den ytterste sirkelen: fellesskap, stedsidentitet, tilhørighet og positive helseeffekter, for å nevne noen. Dette er funn vi ser går igjen både i litteraturstudien, i spørreundersøkelsen og i casestudiene.