Nordens arbetsmarknad är starkt segregerad
Många samhällsbärande branscher, som vård, skola, omsorg och service, är starkt kvinnodominerade och inom dem arbetar en hög andel personer med etnisk minoritetsbakgrund. Många yrken inom dessa branscher präglas av låga löner och osäkra anställningsvillkor. Den nordiska arbetsmarknaden är tydligt könssegregerad. Kvinnor och män arbetar i hög utsträckning i olika sektorer och yrken, och det finns tydliga skillnader i anställningsvillkor och inkomster. Kvinnor har lägre lön, arbetar oftare deltid och har oftare tillfälliga anställningar. De är också mer beroende av sin lön, eftersom de har mindre kapital. Den könssegrerade arbetsmarknaden handlar givetvis om kön, men också om klass, och klassfrågan har i hög grad etniska förtecken i stora delar av Norden (Young Håkansson et al., 2022).
Osakliga löneskillnader är fortsatt ett allvarligt jämställdhetsproblem i hela Norden (Måwe, 2019). Till exempel visar en studie från danska Vive att kvinnors timlön är 14,4 procent lägre än männens. Enligt Vive kan 85 procent av denna löneskillnad förklaras av erfarenhet, frånvaro och den könsuppdelade arbetsmarknaden, medan 15 procent av löneskillnaden mellan kvinnors och mäns timlöner inte kan förklaras. Studien visar också att om inte danska kvinnor i genomsnitt hade en högre utbildning än danska män, skulle löneskillnaden ha varit ännu större (Albæk et al., 2019).
Osakliga löneskillnader finns inte bara baserat på kön, utan även utifrån etnicitet. Till exempel visar forskning att utrikes födda har lägre lön, även de som kommit till Norden som barn och har lika hög utbildning som inrikes födda (Katz & Österberg, 2013). Det skiljer också stort beroende på vilken del av världen man har ursprung i. En rapport visar att det finns en stor löneskillnad mellan afrosvenskar och den övriga befolkningen. Löneskillnaden är störst i den privata sektorn: personer födda i subsahariska Afrika har 25 procent lägre lön än befolkningen i övrigt och afrosvenskar som är födda i Sverige med minst en förälder född i Afrika söder om Sahara har 36 procent lägre lön än befolkningen i övrigt. Även när man kontrollerar för skillnader i utbildningsnivå, anställningssektor och ålder finns en betydande löneskillnad mellan afrosvenskar och den övriga befolkningen (Wolgast et al., 2021).
Bland gruppen utrikes födda kvinnor finns det en relativt hög andel som totalt sett står långt från arbetsmarknaden, något som är uppmärksammat i hela Norden (se till exempel Sigurjónsdóttir et al., 2018; Bufdir, 2023b; THL, 2023). Exempelvis bor det drygt en miljon utrikes födda kvinnor i Sverige, och av dem var 133 300 arbetslösa och 187 700 registrerade som utanför arbetskraften 2021 (Jämställdhetsmyndigheten, 2022). Det saknas i dagsläget tillräcklig forskning om varför en del grupper av utrikes födda kvinnor står längre från arbetsmarknaden, men ett antal generella förklaringar kan identifieras (Jämställdhetsmyndigheten, 2022). Några av dem är:
diskriminering på grund av kön och etnicitet
svårt att uppfylla arbetsmarknadens krav på goda kunskaper i det nordiska språket och formell utbildning
utrikes födda kvinnor får mindre stöd och färre insatser än utrikes födda män av ansvariga myndigheter
omsorgsansvaret för barn och familj vilar tungt på kvinnorna och leder till ett ojämställt uttag av föräldrapenningdagar
migrationsrelaterad ohälsa
Forskning visar också att de etniska klyftorna inte bara finns på arbetsmarknadsnivå och vid inträdet i arbetslivet, utan även gällande anställningsvillkor och, som tidigare nämnts, löner. Utrikes födda är överrepresenterade i arbeten med osäkra arbetsvillkor, korttidsanställningar, deltidsarbete och oreglerade arbetsförhållanden. Även när det gäller anställningsvillkor är könsskillnaderna påtagliga, där kvinnor med rötter i länder utanför Europa är överrepresenterade bland dem som har osäkra anställningar (De los Reyes, 2008; Bufdir, 2023b). Förekomsten av osäkra anställningsvillkor skapar vitt skilda förutsättningar för olika grupper av anställda.