Absolut och relativ fattigdom
De nordiska länderna har historiskt sett haft relativt starka sociala skyddsnät, hög levnadsstandard och generellt relativt låga nivåer av fattigdom jämfört med många andra delar av världen. Norden har fortsatt låga nivåer av absolut fattigdom, vilket innebär att andelen människor som lever under den internationella fattigdomströskeln är liten (se till exempel SCB, 2023).
Däremot finns det växande utmaningar relaterade till relativ fattigdom och ekonomisk ojämlikhet. EU:s definition av relativ fattigdom är den som främst används i Norden och innebär att en person har en inkomst efter skatt som underskrider 60 procent av landets medianinkomst. Coronapandemin och den stigande inflationen har påverkat många, och de som redan tidigare levde med små marginaler är mest utsatta (Walker et al., 2022).
Förändringar i arbetsmarknaden, teknologisk utveckling, en åldrande befolkning och migration har påverkat inkomstfördelningen och arbetsvillkoren i regionen, och leder till utmaningar för välfärden. Den könssegregerade arbetsmarknaden, lönegapet mellan män och kvinnor och det traditionellt ojämställda omsorgsansvaret gör det viktigt att belysa frågor om ekonomisk ojämlikhet ur genusperspektiv med intersektionell ansats (Young Håkansson et al., 2022).